Az Afrikából Anglián át Budapestre látogató félmagyar Tony Dabbous csak némi angol nyelvű olvasnivalót keresett magának. Az azóta eltelt harminchárom évben megtanult magyarul, és övé a város legnépszerűbb idegennyelvű könyvesboltja, a Bestsellers.
Tony Lánggal találkozni olyan élmény, mint egy romantikus kalandfilm eleje. A nő belép a téli nyirkos utcáról a kivilágított könyvesboltba. Az idős tulajdonos kezet nyújt, hosszan tenyerében tartja a nő jéghideg kezét, és meleg hangon megjegyzi: teljesen átfázott, jöjjön, igyon velem egy teát. A bolt hátsó részében kis lépcső vezet fel az apró galériára, ahol egy íróasztalnak és két széknek jut csak hely a könyvtornyok mellett. Leülnek, a nő az életéről kérdezi az idős férfit, aki félig angolul, félig magyarul mesél. „Az életem nagyon egzotikus, de nem én tehetek róla” – kezdi. A kép elhomályosodik, snitt, és hirtelen Afrikában találjuk magunkat egy országokat és kultúrákat átszelő utazáson.
A főváros híres nemzetközi könyvesboltja, a Bestsellers harminchárom éve nyílt meg az Október 6. utcában. Azóta közkedvelt helyszínné vált nemcsak az itt élő expatok, de a friss idegennyelvű irodalomra vágyó olvasóközönség számára is. Itt mindent kapni, vagy ha épp nem, rövid idő alatt beszerzik bárhonnan. A pultban állók és a vendégeket kiszolgálók közül mára többen résztulajdonosokká váltak, de az alapító Tony csak havonta néhány napra jön be, hogy felelevenítse, milyen a vevők között lenni, személyesen eladni egy-egy kötetet.
A nyelv nem csak szavakból áll
Etiópiában született Antoine Dabbous néven, a Lángot (ahogy ő mondja, a művésznevét) magyar édesanyjától kölcsönözte. Szíriai származású kereskedő apja az egyiptomi Alexandriában született, majd Szudánba, onnan Etiópiába költözött. „Itt találkozott az anyámmal, aki eredetileg az előző férjével érkezett oda, a férj azonban meghalt egy balesetben. Néha történnek ilyen találkozások, amikre, ha regényben írnám le, az emberek azt mondanák, ez túl sok, micsoda kitaláció!”
Otthon elsősorban franciául és a sváb nagymama miatt németül beszéltek. Tony alig kilencéves volt, amikor édesanyja meghalt. A kisfiú egy évre a szintén Etiópiában élő, de olasz keresztszüleihez, majd a nyelvismeret miatt német iskolába került. „Szerintem nem a vér számít, sokkal inkább az, amit a környezetünktől tanulunk. Abban az iskolában szedtem magamra a német pontosságot, az alaposságot.” Apjának a család parancsára hamar újra kellett nősülnie. Libanonban találkozott török származású, szintén franciául beszélő leendő feleségével, alig három hét után összeházasodtak.
Az akkor tizenhat éves Antoine-nak költöznie kellett, és csak egy angol iskolába tudott beiratkozni Bejrútban. „Addig úgy éltem, mint egy faluban, ismertem mindenkit. A Libanonba költözés szörnyű volt. Bentlakásos iskolába, szigorú keretek közé kerültem. Nem ismertem sem a nyelvet, sem a kódokat. Mert egy nyelv nem csak szavakból áll. Tudni kell, mi illik, mi nem illik. Harminchárom éve élek Magyarországon, most már mondhatom, hogy nagyjából elsajátítottam az itteni kódokat.” Tony harmincnyolc évesen jött Budapestre, akkor kezdett könyvekből megtanulni magyarul. Összesen hat nyelven beszél.
A tulajdonosok
Zacher Melinda, Rák-Kalivoda Kriszta, Kota Gábor és Tony Láng, vagyis Antoine Dabbous
A magyar fővárosba már Angliából érkezett. Apja ugyanis ragaszkodott hozzá, hogy ott járjon egyetemre, így a leicesteri egyetemen diplomázott. „Az volt a szerencsém, hogy lusta voltam, emiatt nem voltak jó jegyeim, és nem vettek fel gazdasági szakra, inkább társadalomtudományt hallgattam. Felfedeztem egy teljesen új világot, a politológiát és a szociológiát. Machiavelliről hallgattunk előadást. Hannah Arendt, Bertrand Russell, Karl Popper, Émile Durkheim, Max Weber írásait olvastuk. Lenyűgöző volt látni, hogyan működik a világ.”
A teljes cikk a Forbes februári számában olvasható – vagy előfizetés ellenében online itt is. Itt pedig belelapozhatsz a friss lapszámba!